Ryhmä+3

=Ryhmä 3=

Jäsenet: Kreeta Junno Riikka Träskelin-Murto Sanna Härkönen

Veera Muraja

Kirjoittakaa tähän kuvaus ryhmänne työskentelytavoista ja työnjaosta ryhmätentin aikana:
=Tenttivastaus:=

//A)//
JOHDANTO Opetuskokonaisuuden sisällöllisenä tavoitteena on kehittää oppilaiden tietämystä eläinten talvehtimistavoista. Tämän tavoitteen saavuttamisen apuna käytetään tutkivan oppimisen strategioita. Oppimisprosessi on suunnattu neljäsluokkalaisille, ja sen kestoksi on arvioitu noin viikko. Projektiin käytetään päivittäin noin puoli päivää, projektiin käytettävä aika joustaa kuitenkin tilanteen mukaan. Ainoa tavoite ei ole vain lisätä oppilaiden tietämystä ja ymmärrystä talvehtimisesta, vaan myös oppia asiantuntijoille ominainen tapa lähestyä tutkittavaa asiaa ja samalla kehittää elinikäisen oppimisen kannalta tärkeitä oppimisstrategioita. Lisäksi prosessin aikana on tarkoitus oppia vuorovaikutustaitoja, yhteisöllisen oppimisen keinoja, sekä tiedonhakutaitoja. Tutkivassa oppimisessa olennaista on, että oppiminen ja tiedonrakentelu ovat rinnakkaisia, toisiaan tukevia prosesseja. Päämääränä on ratkaista ymmärtämiseen liittyviä ongelmia ja synnyttää uusia ajatuksia, joista yhteisöllisen työskentelyn tuloksena syntyy käsitteellinen muutos sekä uudenlainen ymmärrys (Hakkarainen, Lonka, Lipponen, 1999, 199-200.) Tämä opetuskokonaisuus korostaa tapaa edetä ylhäältä alaspäin - laajoista teemoista yksityiskohtiin. Kognitiivista prosessia koskevan tutkimuksen mukaan jo havaintotapahtuman tasolla korostuu osien jäsentyminen kokonaisuudesta käsin. (Rauste-von Wright & von Wright, 1994, 32.)

OPETUSKOKONAISUUS


 * Johdatus aiheeseen**

Opettaja johdattaa aiheeseen herättämällä oppilaiden mielenkiinnon ohjaamalla oppilaiden huomion aiheeseen liittyviin havaintoihin käytännössä. Opettaja voi asettaa esimerkiksi seuraavanlaisia kysymyksiä: ”Oletteko nähneet jäniksen jälkiä? Kuka tietää, miten eläimet viettävät talven?” Liittämällä opittava asia käytäntöön ja aiempiin omiin kokemuksiin pyritään herättämään oppilaiden sisäinen motivaatio eli aito kiinnostus asiaa kohtaan. Kuten Hakkarainen, Lonka & Lipponen (1999, 86) mainitsevat: ”Kaikki oppiminen helpottuu ja tehostuu, jos sen taustalla on aito innostuneisuus ja paneutuneisuus”.


 * Olemassaolevan tiedon aktivointi**

Opetusprosessi jatkuu jakamalla kullekin oppilaalle lappu, jossa on jokin viidestä eläimestä (esim. karhu, jänis, siili, kala, lintu). Tämän jälkeen jokainen kirjoittaa lapulle oman teoriansa kyseisen eläimen talvehtimisesta. Teoriat syntyvät jokaisen senhetkisen tietämyksen mukaan, eikä niiden tarvitse vielä olla faktoihin perustuvia. Seuraavaksi laput palautetaan opettajalle nimettömänä, ja teorioista keskustellaan opettajajohtoisesti. Teorioista annetaan rakentavaa ja kriittistä palautetta sekä jaetaan oppilailta jo ennestään löytyvää asiantuntemusta. Keskustelun aikana opettaja kokoaa jo tiedettyjä asioita taululle esimerkiksi käsitekartan avulla. Teorioiden nimettömyydellä varmistetaan, että jokainen uskaltaa esittää oman näkemyksensä asiasta ilman epäonnistumisen pelkoa. Näin myös kitketään pois kilpailuhenkisyys ja pyritään poistamaan motivaatiota heikentävät epävarmuus ja ahdistus oppimistilanteesta (Järvelä 2012, 4).

Prosessin aikana oppilaat työskentelevät oman tietämyksensä ylärajoilla ja vastuuta oppimisesta siirretään oppilaalle itselleen aktivoimalla oppilaan omaa ymmärrystä (Järvelä 2012, 7). Omia teorioitaan esittämällä oppilaat huomaavat mahdolliset puutteet tiedoissaan ja pyrkivät täyttämään ne.


 * Uuden tiedon omaksuminen**

Opettaja jakaa luokan edellisen tehtävän mukaisiin eläinryhmiin. Hän jakaa jokaiselle eläinten talvehtimista käsittelevän tekstin, josta jokainen poimii erityisesti omaan eläimeensä liittyvät pääasiat. Seuraavaksi jokaisessa eläinryhmässä verrataan saavutettua uutta tietoa aiempiin työskentelyteorioihin. Teorioita parannetaan uuden tiedon valossa ja pohditaan uusia näkökulmia aiheeseen.


 * Tiedon syventäminen**

Työskentelyteorioita parannetaan etsimällä hyödyllistä tietoa kiinnittämällä huomiota erityisesti yleisiin periaatteisiin ja ydinkäsitteisiin. On tärkeää, että tiedonhakua ei lopeteta ensimmäisen hyödyllisen tiedon löytyessä, vaan yritetään saada moninaista näkökulmaa ongelmaan etsimällä tietoa monesta eri tiedonlähteestä. Tutkivan oppimisen prosessi on onnistunut, kun opiskelijat pystyvät luomaan asteittain syveneviä työskentelyteorioita, kyseenalaistamaan ja tarvittaessa luopumaan omista aiemmista uskomuksistaan ja löytämään tutkittavien ongelmien kannalta merkityksellistä tietoa (Hakkarainen, Lonka & Lipponen 1999, 204). Tietoa etsiessä tulee myös huomioida, että ei etsitä ainoastaan omaa teoriaa tukevaa tietoa vaan suhtaudutaan tietoon objektiivisesti. Aikaisempi tieto saattaa osoittautua ristiriitaiseksi uuden kanssa. Myös löydetyn tiedon luotettavuutta on arvioitava kriittisesti ja tässä opettajan ohjaavalla toiminnalla on suuri merkitys.


 * Teorioiden tarkentaminen**

Löydetyn tiedon perusteella oppilaat kehittävät aiempia teorioitaan eläinten talvehtimisesta. Uusi tieto ja sen yhdistäminen aiempaan voi tuoda mukanaan uusia kysymyksiä. Kysymykset jaetaan pienempiin, tarkempiin kysymyksiin. Siten mennään asteittain syvemmälle opettajan avustaessa kysymyksiä esittäen. (Hakkarainen, Lonka & Lipponen 1999, 203).


 * Tulosten prosessointi**

Opetuskokonaisuuden lopuksi jokainen ryhmä kokoaa oman eläimensä talven vietosta pienen julisteen. Julisteet näytetään opettajalle, joka keskustelee oppilaiden teorioista. Jos teorioissa on epäkohtia, opettaja johdattelee oppilaita huomaamaan ne itse.

Seuraavaksi oppilaat jaetaan niin, että uusissa ryhmissä on jokaisesta eläinryhmästä yksi asiantuntija. Jaetaan asiantuntemusta siten, että jokainen kertoo oman ryhmänsä tulokset. Oppilaita siis ohjataan käyttämään toisiaan tiedonlähteinä. Näin toteutuu tutkivalle oppimiselle tyypillinen koko yhteisön vastuulla oleva tiedon kehittyminen (Hakkarainen, Lonka & Lipponen 1999, 204). Lisäksi kerrotaan tutkimusprosessin kulusta muille ryhmän jäsenille.

Tutkivassa oppimisessa prosessi on kuitenkin varsinaisia tuloksia tärkeämpi. Esimerkiksi tässä opetuskokonaisuudessa yksi tärkeimmistä oivaltamisista liittyy oman vajavaisen tai mahdollisesti virheellisen tiedon huomaamiseen ja täydentymiseen. Lisäksi prosessin keskipisteenä on tiedonhaku ja asiantuntemuksen saavuttaminen. Kiitos tulee asian ymmärtämisestä, ei konkreettisesta, suorituskeskeistä motivaatiota ruokkivasta palkinnosta.

Ryhmätyöskentelyn jälkeen opettaja kokoaa luokan yhteen ja opetuskokonaisuutta käsitellään keskustelemalla kokemuksista ja niiden herättämistä ajatuksista. Keskustelun tarkoituksena on kehittää oppilaiden metakognitiota oman oppimisen ja erilaisten oppimisstrategioiden suhteen. Oppilaiden tulee pohtia, miten opittuja työskentelytapoja voisi käyttää tulevaisuudessa uusia haasteita kohdatessa. Kuten Hakkarainen, Lonka ja Lipponen (1999, 266) toteavat: ”Lasten ja nuorten on saatava tuntea, että heillä on omistusoikeus tietoon ja omaan oppimiseensa.”

Hakkarainen, K., Lonka, K. & Lipponen, L. (1999). Tutkiva oppiminen – älykkään toiminnan rajat ja niiden ylittäminen. Helsinki: WSOY.
 * Lähteet:**

Järvelä, S. (2012). Luento nro 4, 8.11.2012.

Järvelä, S. (2012). Luento nro 7, 27.11.2012.

Rauste-von Wright, M. & von Wright, J. (1994). Oppiminen ja koulutus. Helsinki: WSOY.

Haastavaa ryhmätentin tekemisessä oli ensinnäkin yhteisen ajan löytäminen, sillä jokaiselle sattui näille päiville yksilölliset lukujärjestykset. Päätimme tavata kasvotusten yliopistolla, koska mielestämme ajatusten vaihto kasvotusten on kätevintä ja lisäksi myös mukavaa. Tenttiä aloittaessamme totesimme yhdessä, että laajan materiaalin sisäistäminen olisi vaatinut vielä hieman enemmän aikaa kuin mitä sille varasimme. Työskentelyvaiheessa suurimmiksi haasteiksi nousivat lähteiden merkitseminen sekä vilkkaan keskustelun jäsentäminen järkeväksi tekstiksi. Lähteiden merkitseminen oli vaikeaa, koska olimme pohjanneet oppimme lähdemateriaalin, josta oli hankala alkaa yksitellen etsimään kuhunkin ajatukseen lähde. Lisäksi olimme prosessoineet kirjojen tietoa päässämme yhdistellen sitä vanhaan tietoomme. Työskentely yliopistolla oli kuitenkin antoisaa ja mukavaa, koska ryhmän sisäinen kommunikointi toimi hyvin ja jaoimme yhteisen mielenkiinnon aihetta kohtaan. Kaikki ryhmämme jäsenet olivat aktiivisia ja tehtävänjakokin sujui ongelmitta. Ryhmässämme oli neljä opiskelijaa, mikä olikin varsin oivallinen määrä keskustelun, ajatusten vaihdon ja itse tekstin työstämisen kannalta. Pohjasimme tenttituotoksemme eläviin keskusteluihin ja vaihdoimmekin ajatuksia tehokkaasti hyödyntäen samalla toistemme tietämystä. Lisäksi annoimme rakentavaa palautetta ideoillemme parantaen siten oppimistulostamme. Opettavaista oli myös se, että jokaisella jäsenellä oli vastuu osallistumisesta ja siten kaikkien panos olikin todella merkittävä. Kaiken kaikkiaan ryhmätenttiä oli mukava tehdä ja yhteistyömme sujui sutjakkaasti!
 * B)**

Sanna Härkönen, Kreeta Junno, Veera Muraja, Riikka Träskelin-Murto

Vielä tiedostomuodossa: