Ryhmä+21

=Ryhmä 21=

Jäsenet: Anna-Sofia Vähäsarja Sanna-Sofia Kaarela Miira Suomalainen

= = =Tenttivastaus:=


 * A)** Opetuskokonaisuutemme pääaiheena on teknologiakasvatus (erityisesti rakennusteknologia) yhdistettynä biologiaan (lintujen pesiminen). Suunnitelmamme on tarkoitettu 5. luokkalaisille noin kahden päivän aikana toteutettavaksi oppikokonaisuudeksi (n.3-4 hengen ryhmissä). Siinä oppilaat saavat itse havainnoida ympäristöä ja tuottaa käsillä ongelman ratkaisemiseksi. Oppimistavoitteena on oppia lintujen pesimisestä ja kehittää kädentaitoja rakentamalla linnunpönttö.

Suunnitelmamme pohjautuu ongelmalähtöiseen oppimiseen, jonka tarkoituksena on, että oppilaat toimivat mahdollisimman paljon itsenäisesti ja pyrkivät ratkaisemaan havaitsemansa ongelman. Opettajan tehtävä on toimia keskustelun johdattelijana ja tuutorina. (Tutkiva oppiminen, K. Hakkarainen, K. Lonka, L. Lipponen 2004.) Kun opettaja aktivoi oppilaita itse pohtimaan ja toteuttamaan opiskeltavaa asiaa, he oppivat ja ymmärtävät asian syvemmin, verrattuna luentomaiseen opettajakeskeiseen oppituntiin.

Oppikokonaisuuden ensimmäinen oppitunti käsittelee biologiaa. Tunnin alussa opettaja johdattelee oppilaat käsiteltävään aiheeseen, eli lintujen pesimiseen. Tarkoituksena on, että oppilaat keskustelevat aiheesta aikaisempien tietojensa pohjalta - opettaja ei anna oikeita/vääriä vastauksia, vaan antaa oppilaiden itse miettiä mahdollisia vaihtoehtoja. Tämän tunnin tarkoitus ei vielä ole löytää oikeita faktoja, vaan sen aikana opettaja pyrkii saamaan oppilaiden oman ajattelun aktiiviseksi ja rohkaisemaan oppilaita toimimaan oma-aloitteisesti.

Projektissa sovelletaan yhteisöllistä vuorovaikutustoimintaa ja -oppimista. (Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö, Järvelä, Häkkinen, Lehtinen, 2006, Tutkiva oppiminen, 2004). Siinä yhteinen päämäärä motivoi oppilaita suoriutumaan ongelmasta, johon saadaan erilaisia näkökulmia pienryhmässä toimiessa. Opettajan jakamissa ryhmissä lähdetään koulun pihalle observoimaan, onko ympäristössä linnuille mahdollisia tai turvallisia pesimäpaikkoja. Näin aihe tulee oppilaille konkreettiseksi ja teoria yhdistyy todellisuuteen. Oppilaiden tulisi havaita joko itsenäisesti tai opettajan kysymysten johdattelemana ongelma, eli se, että pesimäpaikkoja ei koulun alueella ole tarpeeksi.

Ympäristön observoinnin jälkeen palataan takaisin luokkaan, jossa ryhmät miettivät ratkaisua ongelmaan. Periaatteena on, että ryhmän jäsenet nostavat esiin ongelmaan liittyviä asioita ja ideoita sen ratkaisemiseksi. Ideoiden ei tarvitse vielä tässä vaiheessa olla realistisia, kunhan oppilaat pohtivat ongelman erilaisia ratkaisuvaihtoehtoja. Tätä vaihetta voidaan kuvata käsitteellä aivoriihi eli brainstorming. (Tutkiva oppiminen, Hakkarainen, Lonka, Lipponen, 2004) Mikäli aivoriihen aikana ei oppilaiden keskuudessa ole herännyt ideaa siitä, että linnuille rakennettaisiin lisää pesiä/pönttöjä, opettaja alkaa johdatella oppilaita sellaiseen ratkaisuun. Johdattelun tulisi kuitenkin tapahtua kysymysten avulla eikä siten, että opettaja suoraan kertoo vastauksen, jotta oppilaat voisivat itse oivaltaa ratkaisun. Oppilaille muodostuu myös parempi ymmärrys asiasta, kun he saavat itse oivaltaa sen.

Seuraavaksi ryhmät alkavat suunnitella linnunpönttöä. Uusia ongelmia syntyy, kun aletaan miettiä pöntön rakennetta ja toimivuutta. Ryhmä kokoaa myös omat tavoitteensa linnunpöntön toimivuuden ja oman oppimisen suhteen. Tässä vaiheessa oppilaiden ideat saavat olla epärealistisia eikä oikeita tai vääriä ratkaisuja eritellä. Opettaja voi antaa vinkkejä siitä, mitä oppilaiden kannattaa miettiä suunnitelmia tehdessä, jotta pöntöstä tulee toimiva ja käytännöllinen - kuitenkaan vähentämättä oppilaiden oman luovuuden merkitystä.

Kun ryhmät ovat saaneet tehtyä selkeät suunnitelmat (opettajan auttamana) linnunpöntön rakentamisesta, alkaa itse rakentelu. Siirrytään puukäsityöluokkaan ja aletaan suunnitelman pohjalta rakennella pönttöjä niin, että jokainen 3-4:n hengen ryhmä rakentaa yhdessä yhden pöntön. Tällöin oppilaat myös oppivat toinen toisiltaan toimiessaan lähikehityksen vyöhykkeellä (Lev Vygotsky), kun jollain ryhmän jäsenistä voi olla toista enemmän aiempaa tietoa puutyövälineiden käytöstä. Rakentelussa oppilaat saavat käyttää omaa luovuuttaan hyväkseen, sillä lähtökohta on, että jokainen ryhmä saa rakentaa juuri sellaisen pöntön kuin itse päättävät. Tarkoituksena on, että opettaja ei arvioi itse linnunpönttöjä, vaan tarkkailee ja tukee ryhmän työskentelyä. Päämääränä on luoda luokkaan kannustava ilmapiiri, jolla kehitetään oppilaiden ryhmätyötaitoja ja edistetään luovuutta. Tärkeintä on, että oppilaat orientoituvat työn tekemiseen ja oppimiseen eikä suorittamiseen ja hyvän arvosanan saamiseen.

Kun linnunpöntöt on saatu valmiiksi ja viety koulun lähiympäristön metsään lintuja odottamaan, ryhmät kokoontuvat luokkaan arvioimaan omaa työskentelyä ja ryhmän tavoitteiden saavuttamista. Pohditaan, miten ryhmätyöskentely onnistui, mikä oli helppoa ja mikä vaikeaa, ja miten ryhmän jäsenet voisivat jatkossa kehittyä vastaavia tilanteita ajatellen. Arviointitilanne käydään suullisena oman ryhmän jäsenten kesken opettajan johdolla. Tällä kehitetään oppilaiden itsearviointikykyä sekä metakognitiivisia taitoja.

Lähteet: Tutkiva oppiminen, K. Hakkarainen, K. Lonka, L. Lipponen, 2004 Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö, Järvelä, Häkkinen, Lehtinen, 2006

Ryhmätyöskentely onnistui ongelmitta, kun samanhenkiset ihmiset kokoontuivat saman pöydän äärelle. Ryhmä ei ehkä olisi ollut yhtä toimiva, jos ryhmän jäsenet olisivat olleet tuntemattomia toisilleen. Toisaalta huomasimme myös ryhmätyön haastavuuden siitä, kuinka paljon enemmän aikaa tehtävän tekemiseen meni, kun kolmen pään ajatukset pitäisi tiivistää samalle paperille. Kuitenkin lopputulos oli huomattavasti laajempi, kuin itsenäisen työskentelyn tulos olisi ollut. Olemme tyytyväisiä ryhmämme lopputulokseen ja toivomme lisää tämän tyyppisiä ryhmätenttejä.
 * B)** Aloitimme tentin tekemisen maanantaiaamuna kasvotusten yhden tietokoneen äärellä. Yhdessä pohdimme asiaa, ja yksi vuorollaan kokosi ajatuksia wikisivulle. Koimme hankalimmaksi vaiheeksi itse opetuskokonaisuuden aiheen valinnan ja tehtävän laajuuden. Kun ideointi pääsi kunnolla käyntiin oli tehtävän tekeminen oikeastaan ihan mukavaa. Mielestämme opimme ryhmässä enemmän kuin itsenäisessä paperitentissä. Jatkoimme ryhmätyöskentelyä vielä tiistaiaamusta, kun ajatukset olivat päässeet muhimaan päässämme.