Ryhmä+4

=Ryhmä 4=

Jäsenet: Mira Alaraappana Tarja Leinonen Tanja Tanhua

Kirjoittakaa tähän kuvaus ryhmänne työskentelytavoista ja työnjaosta ryhmätentin aikana:
Ryhmätentin suorittaminen wiki-ympäristöön oli kaikille osallistujille uutta. Ennen tenttiä jaoimme tenttikirjallisuuden lukua siten, että kaikki ryhmämme jäsenet lukivat Hakkarainen-Lonka-Lipposen Tutkiva oppiminen –teoksen. Tämän lisäksi kaksi ryhmän jäsentä luki Järvelä-Häkkinen-Lehtisen Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö –teoksen ja yksi ryhmän jäsen luki Rauste-von Wright-von Wrightin Oppiminen ja koulutus –teoksen. Laajan tehtävänannon vuoksi työnjako tuntui aluksi hankalalta, mutta saimme sovittua käytännöt alun pohdiskelun jälkeen. Ensimmäisenä päivänä työskentelimme osin itsenäisesti ja otimme välillä kokoavia pohdintoja yhdessä, toisena päivänä laadimme lopullisen vastauksen yhdessä. Kirjoitimme vastauksen valmiiksi word-ohjelmalla, ja työskentelyn lopuksi yksi ryhmämme jäsenistä tallensi tekstin wiki-ympäristöön.

Ensimmäisen vuoden opiskelijoina wikitentin tehtävä tuntui haasteelliselta, koska kenelläkään ei ollut aikaisempaa teoreettista tai käytännön osaamista perusopetuksen piiriin kuuluvasta opetuskokonaisuuden laatimisesta. Valitsimme tietoisesti tehtävään aikuiskoulutukseen liittyvän koulutuskokonaisuuden, koska kaikki ryhmämme jäsenet ovat olleet pitkään työelämässä ja aikuis- ja täydennyskoulutus on meille tutumpi aihealue. Koimme kuitenkin osaavamme soveltaa opittua tietoa ja tenttimateriaaleja käytännössäkin toimivan kokonaisuuden luomiseksi. Oppimiskokemuksena ryhmätentti oli myönteinen, koska se mahdollisti uusiin näkökulmiin tutustumisen, oman osaamisen jakamisen sekä syventämisen.

=Tenttivastaus:=


 * KOULUTUSKOKONAISUUDEN KUVAUS**

- ennakkotehtävät yksilö- ja ryhmäsuorituksena - lähiopetusjaksot - ryhmäkeskustelut - reflektoiva palaute lähiopetusjaksojen jälkeen - verkkomentorointi - portfolion laatiminen - harjoittelu
 * Aihe**: Asiantuntijuus ammatillisessa koulutuksessa - täydennyskoulutus
 * Kohderyhmä**: kuntayhtymän ammatillisten oppilaitosten opetus-, ohjaus- ja tukipalveluhenkilöstö (ammatilliset erityisopettajat, aineopettajat, psykologit ja kuraattorit)
 * Laajuus**: 10 op
 * Kesto:** syys- ja kevätlukukausi
 * Hakumenettely**: työnantaja valitsee osallistujat hakemusten perusteella, max 15 osallistujaa
 * Sisältö**: koulutuksen aikana käydään läpi asiantuntijuuden käsitettä ja siihen liittyviä merkityssisältöjä ammatillisen koulutuksen näkökulmasta, kartoitetaan oman asiantuntijuuden käytäntöjä ja kehittämistarpeita osallistujan ja työnantajan näkökulmasta sekä laaditaan sähköinen portfolio, josta tulee oman osaamisen markkinoinnin kansio osallistujan ja työnantajan käyttöön.
 * Tavoitteet**: oman asiantuntijuuden tunnistaminen, asiantuntijana kasvaminen sekä asiantuntijana toimiminen vaihtelevissa tilanteissa
 * Opetusmenetelmät**:

Koulutukseen osallistuvat henkilöt ovat samaan kuntayhtymään kuuluvien ammatillisten oppilaitosten opetus-, ohjaus- ja tukipalveluhenkilöstöä, jotka tekevät asiantuntijatyötä sekä oppilaitoksissa omalle henkilökunnalle että maksupalveluna oppilaitosten ulkopuolella (kouluttajina, luennoitsijoina tai konsultoijina esimerkiksi järjestöjen tilaisuuksissa, työyhteisöissä tai oppilaitosten vanhempainilloissa). Koulutuksen tavoitteena oleva oman asiantuntijuuden tunnistaminen tarkoittaa niiden käytänteiden näkyväksi tekemistä, joilla asiantuntijuutta on nykyhetkeen asti toteutettu (esimerkiksi maksuttomat oppilaitosvierailut, puhelinkonsultaatiot erityistä tukea tarvitsevien opiskelijoiden yhteistyötahojen kanssa tai koulutuksissa käytetyt materiaalit). Oman asiantuntijuuden tunnistamisen myötä koulutukseen osallistuvat osaavat tunnistaa myös kehittymistarpeensa sekä työnantajan edellyttämät osaamisalueet, joihin tulisi kiinnittää asiantuntijana toimiessa huomiota.

Koulutus toteutetaan monimuoto-opiskeluna, johon kuuluu ennakkotehtäviä, lähiopetusjaksoja, ryhmäkeskusteluja lähiopetusjaksojen aikana, kirjallisesti laaditut reflektoivat palautteet lähiopetusjaksojen jälkeen, verkkomentorointi (ryhmällä on kaksi pitkään työelämässä toiminutta mentoria, jotka auttavat tehtävien laatimisessa, jakavat ”hiljaista tietoa”, ovat käytettävissä koko koulutuksen ajan sähköpostitse ja säännöllisinä ajankohtina Lync/acp-yhteyden kautta), portfolion laatiminen sekä osaamisen vaihto harjoittelujakson kautta (osallistujat vierailevat toisessa oppilaitoksessa tai työyhteisössä asiantuntijan roolissa toteuttamalla esimerkiksi henkilökunnan koulutuspäivän tai opetusjärjestelyihin liittyvän konsultaation). Opetusmenetelmien lopullinen valinta vahvistetaan kun ryhmän ammatillinen koostumus on tiedossa.


 * KOULUTUSKOKONAISUUDEN TEOREETTINEN TAUSTA**

Ihmissuhdeammateissa (esim. opettajat, kuraattorit, psykologit) työ tapahtuu aina vuorovaikutuksessa toisten ihmisten kanssa. Näin ollen työ vaatii ihmisen toiminnan ja säätelyn ymmärrystä ja vuorovaikutustaitoja, jotka voidaan nähdä ihmissuhdetyön asiantuntijuutena. Nämä kaksi asiantuntijuuden puolta, teoria ja vuorovaikutus, liittyvät olennaisesti toisiinsa ja vasta näiden hallinnan pohjalta voidaan toteuttaa työtä (ohjata ja tukea oppimisprosesseja, auttaa oppilaita tai asiakkaita ratkaisemaan ongelmia jne.). Vuorovaikutuksessa tapahtuvassa työssä kuitenkin helposti käy siten, että vuorovaikutus nähdään itsestäänselvänä, käytännössä tapahtuvana, ja teoria jää irralliseksi osaksi. Työtä ohjaavat arkipäivän uskomukset ja mutu-tuntuma, mitkä ovat omiaan supistamaan ihmissuhdetyöntekijöiden näkökulmaa ja lisäämään työn kuormitusta (Rauste-von Wright & von Wright 1994).
 * Ihmissuhdeammatit ja asiantuntijuus**

Asiantuntijuuteen kuuluu tiettyjen toimintojen rutinoituminen, mikä vapauttaa resursseja käsillä olevan ongelman ratkaisuun. Toisaalta rutiinit saattavat myös muodostua uuden oppimisen esteeksi. Asiantuntijoita koulutettaessa on tärkeää saada aiemmin opitut rutiinit näkyviksi, jotta voidaan arvioida rutiinien mahdollinen epätarkoituksenmukaisuus ja oppia niistä pois. Vasta sitten uuden oppiminen mahdollistuu. Ihmissuhdeammateissa on erityisen tärkeää sellaisen toimintatavan kehittäminen, joissa rutiineilla on tarkoituksenmukainen ja kokonaisuutta palveleva osuus (Rauste-von Wright ym. 1994).
 * //Koulutuksemme tavoitteena on omien rutiinien tarkastelu ja niiden arviointi sekä uusien toimintatapojen opettelu vuorovaikutuksessa opettajan ja muiden osallistujien kanssa niin luennoilla kuin erilaisten tehtävien ja verkko-oppimisen kautta.//

Tutkivan oppimisen perusajatuksena on toiminnan näkeminen ongelmanratkaisuna. Myös ihmissuhdetyö voidaan nähdä ammatillisena ongelmanratkaisuna. Koulutuksessa oppijaa ohjataan suuntaamaan huomionsa ongelmanratkaisuprosessin eri puoliin: yhtäältä on tärkeää ammatin vaatiman tieto- ja taitoperustan jatkuva tarkentaminen, toisaalta koulutettavan on hahmotettava työ samalla kertaa yhteiskuntaan kytkeytyväksi että hänen oman toimintansa kautta toteutuvaksi. Siksi koulutusta suunniteltaessa onkin olennaista, että koulutuksen jokaisessa vaiheessa keskitytään koulutettavan omaa toimintaa koskeviin perustelu- ja arviointiprosesseihin. Tällöin tarkastelun kohteena ei ole pelkästään opittavaan toimintaan liittyvät seikat, vaan henkilön toimintaa yleisemmin säätelevät toiminnot (esim. elämykset ja tunteet). Tämä vaatii toimijalta tietoisuutta oman toimintansa tavoitteista ja itsereflektiivisiä valmiuksia. Itsereflektiiviset valmiudet puolestaan eivät ole myötäsyntyisiä, vaan niitä voidaan oppia harjoittelemalla.
 * Ammatillinen ongelmanratkaisu ja metakognitiiviset taidot**

Itsereflektiivisten taitojen kehittyminen lisää oppimaan oppimisen valmiuksia eli metakognitiivisia tietoja ja taitoja. (Rauste-von Wright ym. 1994). Kehittyneet metakognitiiviset taidot ovat asiantuntijoiden ylivoimaisen suorituksen taustalla. Metakognitiivinen tieto on tietoa itsestä oppijana, tehtävästä ja sen suorittamisesta sekä oppimisen strategioista. Metakognitiivisia taitoja puolestaan ovat oman tiedon arviointi, oppimisen suunnittelu ja tavoitteiden asettaminen, oman oppimisprosessin tarkkailu, toiminnan kehittäminen ja korjaaminen sekä prosessin arviointi. (Hakkarainen & Lonka & Lipponen 2001.)
 * //Koulutuksessamme harjoittelemme vuorovaikutustilanteita ja ammatillista ongelmanratkaisua erilaisten tehtävien kautta. Oppijoiden itsereflektiota ja sitä kautta oppimaan oppimisen taitoja harjoitellaan koko kurssin ajan verkkomentoroinnin ja portfolion luomisen avulla.//

Käsitteellinen muutos on oppimisprosessi, jossa ei ainoastaan tapahdu tiedon lisääntymistä tai kasautumista, vaan jossa käsitteet, joiden varassa oppija hahmottaa todellisuutta, muuttuvat ja syntyy ymmärrys opittavasta ilmiöstä. Käsitteellinen rikastuminen ja käsitteellinen muutos voidaan erottaa toisistaan. Käsitteellisessä rikastumisessa yksilön tieto vähitellen lisääntyy ja kasvaa. Käsitteelliselle rikastumiselle on olennaista yksilön omaksumien käsitteiden merkitysten täsmentyminen ja tarkentuminen, ja siihen voi liittyä myös pieniä muutoksia käsitteiden välisissä suhteissa (vrt. Piaget’n teorian assimilaatio, jossa olemassaolevaan skeemaan liitetään uutta tietoa). Käsitteellinen muutos puolestaan merkitsee uusien ydinkäsitteiden oppimista ja uusien selitysperiaatteiden omaksumista ajattelun ja päättelyn lähtökohdaksi. Käsitteelliseen muutokseen liittyy yleensä myös hyvin merkittävä käsitteiden välisten hierarkkisten suhtiden muuttuminen (vrt. Piaget’n teorian akkomodaatio, jossa aikaisempi tietorakenne muuttuu uuden tiedon myötä). (Hakkarainen ym. 2001.)
 * Käsitteellinen muutos**

Käsitteellisen muutoksen ongelmana on usein, että oppiminen ei johda olennaisiin muutoksiin niissä käsitteissä, joiden varassa yksilö hahmottaa asioita tai ymmärtää ja selittää maailmaa. Toisin sanoen opittuja tietoja ja taitoja ei osata soveltaa jossakin toisessa tehtävässä tai tilanteessa eli ei synny niin kutsuttua siirtovaikutusta. Siirtovaikutuksen syntymistä voidaan edesauttaa kytkemällä opittava aines niihin tilanteisiin ja ongelmiin, joissa tietoa tulisi jatkossakin käyttää. (Hakkarainen ym. 2001.)
 * //Koulutuskokonaisuutemme yhtenä tavoitteena on arkipäivän uskomusten läpinäkyväksi tekeminen sekä osallistujien käsitteellinen rikastuminen ja muutos ongelmanratkaisun ja vuorovaikutuksen kautta. Tavoitteena on myös opitun teorian siirtyminen päivittäiseen työhön. Tämä tapahtuu yhdessä opettajan ja muiden osallistujien kanssa niin luennoilla kuin erilaisten tehtävien ja verkko-oppimisen yhteydessä.//

Oppimisprosessin tavoiteohjautuvuutta voidaan kuvata tavoiteorientaatioilla. Ne kuvaavat oppijoiden yleisen tason päämääriä, jotka suuntaavat heidän toimintaansa oppimistilanteessa. Tavoiteorientaatio kuvastaa oppijan ajatusta siitä, miksi hän tekee tehtävää ja toivoo onnistuvansa siinä, tai vaihtoehtoisesti yrittää välttää suoritustilanteita. Oppijoiden taipumus tietynlaisten orientaatioiden valintaan voidaan kuvata oppimis-, suoritus- ja välttämisorientaatioiden kautta. **Oppimisorientaatiossa** päämääränä on uusien asioiden oppiminen ja uuden tiedon omaksuminen, **s****uoritusorientaatio** kuvaa oppijan tavoitetta suoriutua tehtävistä paremmin kuin muut (tavoitteena ei siis ole oppiminen sinänsä) ja **v****älttämisorientaatiossa** oppija pyrkii mahdollisimman vähäiseen ponnisteluun tehtävän teossa ja tavoitteena on selvitä tehtävästä mahdollisimman vähällä. (Veermans & Tapola 2006.)
 * Oppimisorientaatio**
 * //Koulutuskokonaisuutemme kohderyhmän tavoiteorientaationa toimii oletusarvoisesti oppimis- eli tehtäväorientaatio, koska kyseessä on vapaaehtoinen koulutus ja osallistujilla on käsitys siitä, että koulutus on heille tarpeellinen. Heillä on tieto tämän hetkisestä osaamisestaan sekä valmius ottaa vastaan uutta tietoa.//

Oppimisen strategioilla tarkoitetaan oppijan valitsemia, tietoisia kognitiivisia toimintoja, joiden avulla hän pyrkii saavuttamaan oppimistehtävälle asettamansa tavoitteet. Oppimisen strategioiden käyttötapoja on useita erilaisia laadullisuuden, soveltamisen ja tiedostettavuuden näkökulmasta. Menestyksekkäimmin oppimistehtävistä suoriutuu niin sanottu taitava oppija, joka analysoi tekeillä olevan tehtävän tavoitteita ja vertaa niitä omiin yleisimpiin tavoitteisiinsa ja kykenee sen myötä muodostamaan tavoitteen omalle toiminnalleen ja valitsemaan siihen soveltuvia oppimisstrategioita. Oppimistehtävän aikana hän kykenee itsereflektioon, joka edesauttaa valitun tavoitteen saavuttamista (Salovaara 2006).
 * Oppimisen strategiat**

Oppimisen strategiat koostuvat pienemmistä taktiikoista ja ovat suurempia kokonaisuuksia. Strategioissa erotetaan toisistaan ajattelun tasolla tapahtuvat, sisäiset strategiat sekä ulkoiset strategiat, joihin liittyy jonkin konkreettisen tuotoksen tekeminen. Strategisen tiedon tarkoituksenmukaisen hyödynnettävyyden vuoksi oppijalla tulisi olla kuvailevaa eli deklaratiivista tietoa, käytännön toiminnassa tarvittavaa eli proseduraalista tietoa sekä tilanneherkkää eli konditionaalista tietoa. Oppijan tulee olla motivoitunut hyödyntämään strategioita omassa oppimisessaan. Hänen tulee myös seurata omaa oppimistaan metakognitiivisesti, jotta hän tietäisi milloin ja millaisten strategioiden käyttö oppimisen tukena olisi tarpeen. (Salovaara 2006.)

Oppimisen strategiat jaetaan laadullisiin eli harjoittelu-, elaborointi-, organisointi-, metakognitiivisiin ja affektiivisiin strategioihin. Jaottelu voidaan tehdä myös pinta- ja syvätason strategioiden välillä. Edistyneemmät syvätason strategiat ovat tiedollisia prosesseja, joilla pyritään selittämään opittavaa asiaa käsitteellisesti, yhdistämään sitä omiin ajatuksiin ja muodostamaan tiedosta itselle merkityksellisiä tietorakenteita. Pintatason strategiat sisältävät muististrategioita ja ulkoa opettelua. Oppimisstrategioiden erottelu voidaan tehdä myös mekaanisten, tietoa toistavien sekä tietoa uusintavien strategioiden välillä, jotka tukevat ymmärtävää oppimista, koska niitä käyttäessään oppijat aktiivisesti prosessoivat, uusintavat ja tuottavat tietoa myös sosiaalisen vuorovaikutuksen keinoin. (Salovaara 2006.)
 * //Koulutuskokonaisuutemme osallistujien oppimisen strategiat voivat muodostua hyvin monitasoisiksi. Yksilö- ja ryhmätehtävien, ryhmäkeskustelujen, reflektoivien palautteiden ja verkkomentoroinnin käyttö opetusmenetelminä mahdollistavat syväsuuntautuneen oppimisen ohjaamalla itsereflektioon, metakognitioon ja vuorovaikutuksellisuuteen. Lähiopetusjaksojen teoreettisissa osuuksissa pintatason strategiat, eli muisti- ja harjoittelustrategioiden hyödyntäminen ja tiedon ulkoa opetteleminen, mahdollisesti korostuvat osallistujien koulutustaustasta riippuen.//


 * KOULUTUSKOKONAISUUDEN TULOSTEN ARVIOINTI**

Koulutuksen onnistumisen kriteerinä on visio ammattitaidosta toimintana, joka sisältää aina myös osallistujan valmiudet oppia oppimaan omalla ammattialallaan (Rauste-von Wright ym. 1994). Onnistuneen koulutusprosessin tuloksena osallistujat saavuttavat vahvan tunteen omasta asiantuntijuudestaan ja sen kehittämistarpeista, ja he osaavat arvioida omia toimintatapojaan erilaisissa tilanteissa ja soveltaa omaksumaansa teoriaa käytännön tilanteissa. Koulutuksen myötä osallistujista tulee osa oman alansa asiantuntijaverkostoa, ja heillä on kyky jakaa ja hyödyntää asiantuntijuuttaan. = = Lähteet: Hakkarainen, K., Lonka, K. & Lipponen, L. 2001. Tutkiva oppiminen. Älykkään toiminnan rajat ja niiden ylittäminen. 1.-5. painos. WS Bookwell Oy, Porvoo. Rauste-von Wright, M. & von-Wright, J. 1994. Oppiminen ja koulutus. WSOY:n graafiset laitokset, Juva. Salovaara, H. 2006. Oppimisen strategiat ja teknologiaperustaiset oppimisympäristöt. Teoksessa Järvelä, S., Häkkinen, P. & Lehtinen, E. (toim.). Oppimisen teoria ja teknologian oppimiskäytäntö. 1. painos. WSOY Oppimateriaalit Oy. Veermans, M. & Tapola, A. 2006. Motivaatio ja kiinnostuneisuus. Teoksessa Järvelä, S., Häkkinen, P. & Lehtinen, E. (toim.). Oppimisen teoria ja teknologian oppimiskäytäntö. 1. painos. WSOY Oppimateriaalit Oy.