Ryhmä+35

=Ryhmä 35=

Jäsenet: Tuomas Rönty Joonas Sohlo Joonas Tiiro

Valitsimme ryhmällemme luettavaksi kolme kirjaa. Jokainen ryhmän jäsen perehtyi kirjoihin ja jokainen syventyi vielä yhteen kirjaan erityisemmin. Valitsemamme kirjat:

Hakkarainen, Kai – Lonka, Kirsti - Lipponen, Lasse 2004: //Tutkiva oppiminen. Järki, tunteet ja kulttuuri oppimisen sytyttäjinä.// Helsinki: WSOY Rauste-von Wright, Maijaliisa – von Wright, johan 1994: //Oppiminen ja koulutus.// Helsinki: WSOY. HAKKARAINEN, KAI – LONKA, KIRSTI – LIPPONEN, LASSE 1999: Tutkiva oppiminen, Älykkään toiminnan rajat ja niiden ylittäminen. Helsinki: WSOY

Kokoonnuimme kasvotusten ryhmänä ja luimme tenttitehtävän yhdessä, ja vaihdoimme mietteitä mitä tehtävänannosta heräsi. Loimme yhdessä miellekartan, teimme muistiinpanoja, sekä jaoimme osa-alueet jokaiselle ryhmän jäsenelle. Tarkoitus ei ollut kuitenkaan omia tiettyä osa-aluetta vain yhdelle jäsenelle, vaan kaikki pohtivat omia näkemyksiä ja käsityksiä kaikista esille nousseista asioista. Ryhmä jatkoi tutkimusta etänä. Jaoimme koosteet muistiinpanoista ja miellekartoista facebookissa ja kävimme myös keskustelua siellä samalla kun perehdyimme ja kirjoitimme alustavia tekstejä seuraavaa tenttipäivää varten. Seuraavana päivänä kokoonnuimme taas yhteen keräämään asiat yhteen ja vetämään selvä yhteenveto materiaaleista. Yhteenvedon selvyys koitui melkoiseksi haasteeksi, koska jokaisella oli irrallisia tietoja ja havaintoja, jotka piti sovittaa yhteen. Toisaalta se takasi kattavan käsittelyn asiasta, ja koimmekin, että tämän tason tentti valaisi opittavaa asiaa paljon enemmän kuin tavallinen tentti. Asioita joutui pohtimaan itsenäisesti sekä ryhmässä, ja sovittamaan yhteinen näkemys asiasisältöihin.

Erittäin laajat ja monimuotoiset keskustelut avarsivat kurssin sisältöä huomattavasti enemmän, kuin se että asioita olisi tullut vain luettua kirjasta yksin. Ajatusten ja mielipiteiden jakaminen oli rakentavaa ja johti yhteisölliseen oppimiseen, joka auttoi jäsentämään opittavat asiat mieleen. Tulevaisuudessa varmasti ryhmätentissä työskentely helpottuu, kun nyt on jonkinlainen pohja mistä aloittaa ja mihin keskittyä.

=Tenttivastaus:=

=Opetuskokonaisuus; STOMP –performanssi=

Johdatus aiheeseen
Stomp –projekti toteutetaan musiikin, kuvaamataidon, teknisen työn ja atk-tuntien integraationa. Tarkoituksena on, että oppilaat luovat konserttiesityksen, jonka he myös taltioivat itse. Opettajat opastavat oppilaita tarvittaessa läpi projektin. Aikaa toteutukselle on hyvä varata ainakin kaksi viikkoa, ja se on suunniteltu 5.-6. luokkalaisille. Projekti tarjoaa lapsille jotain aivan uutta perinteisen opiskelun rinnalle. Musiikin teoriaa voidaan opettaa tämän projektin kautta niin, että oppilaiden kanssa käydään läpi esimerkiksi tahtilajit. Kuvaamataidon osuus painottuu taltiointiin. Oppilaiden kanssa voidaan käydä läpi kultainen leikkaus ja muita sommitelmia. Teknisen työn tunnilla oppilaat voivat valmistaa oman instrumenttinsa jostain kierrätysmateriaalista. Atk-tunnilla oppilaat tutustuvat laitteisiin, joilla he taltioivat tapahtuman. Stomp on performanssi, jossa esitetään musiikin ja tanssin avulla rytmi-show, jonka pystyy toteuttamaan melkein missä ja milloin vain. Esityksen soittimet eivät yleensä alun perin ole soittimia, vaan siinä käytetään hyväksi esineitä ympäristöstä, kuten harjanvarsia, pölykapseleita, ämpäreitä yms. Valtaosa ihmisen oppimisesta tapahtuu vuorovaikutuksessa muiden kanssa. Ryhmässä jokainen perustelee käsityksiään ja ratkaisujaan, mikä luo edellytyksen muilta oppimiselle ja omien ajatusten kyseenalaistamiselle. (Rauste-von Wright­ & von Wright 1994: 36-37). Tämän ajatusmallin pohjalta haluamme toteuttaa Stomp –projektin ryhmätyöskentelynä. Jotkut oppilaista voivat hallita teknologiaa tai musiikkia paremmin kuin toiset. Tällöin voidaan hyödyntää esimerkiksi lukemaan oppimisessa käytettyä vastavuoroisen opettamisen menetelmää, jossa ryhmät muodostetaan siten, että samaan ryhmään tulee sekä heikompia että vahvempia oppilaita. Vastavuoroisessa opettamisessa kaikki ryhmän jäsenet toimivat vuorollaan oppimisjohtajina, keskustelun organisoijina, oppivina kuuntelijoina tai oppimista tukevina kriitikkoina. (Hakkarainen & Lonka & Lipponen 2004: 133-134.) Ryhmätöissä tulisi huomioida myös oppilaiden sosiaaliset valmiudet, emootiot ja motivaatio ryhmätyöskentelyyn. Osa oppilaista saattaa olla ujoja tai arkoja, jonka seurauksena he saattavat alisuoriutua tehtävistä, joista he ehkä selviäisivät hyvin itsenäisessä työskentelyssä. Aremmille ja ujoille oppilaille voidaan antaa tehtäväksi esimerkiksi kuvaaminen. Näin he eivät joudu Stomp –esityksen huomion keskipisteeksi, ja he saattavat rohkaistua tästä kokemuksesta siten, että osallistuvat seuraavaan ryhmätyöskentelyyn itsevarmemmin. Kun esitys tallennetaan videolle, sitä voidaan tarkastella ja arvioida sekä ulkopuolisen katsojan, että esityksessä esiintyjän toimesta. Kun oppilaat tekevät ja tallentavat esityksensä itsenäisesti, he saavat myös analysoida ja arvioida tuotoksensa itse. Tällä tavoin oppilaat parantavat myös metakognitiivisia taitojaan, kuten mitä minä osasin hyvin ja mitä voisin vielä parantaa. Itsearviointia on kuitenkin tarkoitus tapahtua läpi koko projektin. Esitystä suunniteltaessa on mahdollista käyttää vahvasti hyväksi luovuutta, mikä on tärkeimpiä taide- ja taitoaineiden erityispiirteitä. On tärkeää myös pohtia esityksen sanomaa ja tulkintaa, mikä tässä aiheessa liittyy juuri miljöön, soittimien ja soivien esineiden elementteihin ja tarkoitusperään, mitä niillä halutaan ilmaista. Esityksessä on hyvä huomioida sen eettisyys, esteettisyys, ekologisuus sekä ekonomisuus. On tiettyjä päämääriä ja tavoitteita joihin tässä performanssissa tähdätään ja näitä ovat mm. vahvistaa oppilaan aisti- ja tunneherkkyyttä ja tukea opiskelu- ja vuorovaikutustaitojen kehittymistä. Tavoitteena on myös kehittää eri kulttuurien ymmärtämistä ja tulkitsemista. Jokaisessa taide aineessa on myös omat tarkemmat tavoitteet kuten esimerkiksi musiikin opiskelussa korostuvat musiikin harrastamisen ilo ja oppilaan vapaus toteuttaa itseään oman kokemisen ja tekemisen kautta. Performanssin tulee edistää luovuutta ja sosiaalisia taitoja, yksilön identiteettiä ja itseilmaisua sekä yhteisössä toimimista.

Suunnittelu
Stomp –esitys on performanssi, jossa kohtaavat yhteisöllinen oppiminen, älyllinen kehitys suhteessa omaan identiteettiin sekä kulttuuriin, että verkostopohjaisiin oppimisympäristöön. Kun esitys vielä taltioidaan ja analysoidaan myöhemmin, syntyy myös siirtovaikutus metakognitiivisella tavalla muihinkin tietoihin ja taitoihin yksilön että yhteisön näkökulmasta. Opetuskokonaisuus alkaa tiedonhankintaprosessista ja suunnitelman luomisprosessista ensin opettajajohtoisesti kartuttaen mielen sisäisen tiedon määrää kyseisestä aiheesta. Tutkimalla kulttuurisia malleja ja käsitteitä, yksilöiden intuitiivisia käsityksiä ja valmiuksia toimijuuteen sekä oppimisyhteisön kulttuurisidonnaisuutta ja –tietoisuutta, saamme käsityksen mistä performanssissa on kyse. Koska performanssissa identiteetillä on suuri rooli joko esiintyjänä tai taustatoimijana, esityksellä on tarkoitus myös vaikuttaa oppilaiden identiteetin kehitykseen sekä intuitiivisiin käsityksiin, joita on vaikea muuttaa tavanomaisella opetuksella. Radikaalissa konstruktivismissa pääpaino on yksittäisen oppijan tietorakenteiden ja mentaalimallien muutoksessa, jolloin on pyritty kehittämään erilaisia keinoja tämän yksilön käsitteellisen muutoksen auttamiseksi. Tällöin on mm. kehitelty oppimateriaaleja, keskitytty opiskelustrategioihin ja panostettu motivaatioon. Tiedonrakentaminen alkaa kun pien-ryhmät on valittu, jolloin otetaan käyttöön älyllisen toiminnan välineet (kulttuurihistorian kehittämät keinotekoiset ajattelemisen välineet), eli suunnitellaan yhdessä kirjoittamalla ja hahmottelemalla, lisäksi sitä voi visualisoida miellekartoilla, malleilla yms. Opettaja voi ohjeistaa tässä vaiheessa lisää, jos ryhmällä ja sen yksilöillä on vaikeuksia tuoda omia näkemyksiään ja emootioitaan esille. Ryhmästä riippuen opettajan säätely on suotavaa, mutta kuitenkin niin, että esityksen sanoma pysyy ryhmän käsissä ja inspiraation tuotteena. Oppiminen voi olla lapsille mielekkäämpää, kun he saavat itse ottaa asioista selvää. Tietojen ja taitojen opettelemiseen liitetään yleensä odotus niiden käytettävyydestä laajemmissa konteksteissa, eikä vaan siinä missä ne on opittu. Koulussa tulisi opiskella elämää eikä vain koulua varten. (Rauste-von Wright­ & von Wright 1994: 45) Tutkimalla metatietoja ryhmän sisällä mahdollistaa se toiminnan tehokkaan koordinaation ja tehtävien jakamisen sellaisille henkilöille, jotka hallitsevat ne parhaiten. Tähän tarvitaan myös älyllistä sopeutumista eli toiminnan itseorganisoitumista suhteessa muihin ryhmän toimijoihin, jotta yhteisöllisen oppimisen mahdollisuus säilyy ja oppiminen on tutkivaa sekä vastavuoroista. Suunnitteluprosessissa oppimisyhteisön jäsenet jakavat tavoitteiden asettelun, tutkimuskysymysten muodostamisen ja tiedonhankintaan liittyvät tehtävät (Hakkarainen & Lonka & Lipponen 2004). Näin syntyy toimiva toimintajärjestelmä, jossa on toimintaa ohjaavia jaettuja sääntöjä ja työnjakoa. Kun ryhmän emootiot, metatieto, tiedonrakentaminen, älyllisen toiminnan välineet ja toimintajärjestelmä ovat kaikkien ryhmän jäsenten tiedossa, voi syntyä kollektiivista älykkyyttä. Se tarkoittaa yhteisön sekä sen käyttämien kulttuurisesti kehittyneiden merkkijärjestelmien, työvälineiden ja teknologioiden yhteistoimintaa (Hakkarainen & Lonka & Lipponen 2004). Kulttuuripsykologia korostaa kielen ja kulttuurin merkitystä älykkäässä toiminnassa (kulttuurinen oppiminen), ja koska Stomp-esitys on kulttuurinen performanssi, joka voi ottaa kantaa maailman ja yksilön tilanteiseen, sen vaikutus on kehittää yksilöä ja yhteisöä ymmärtävän oppimisen näkökulmasta.

Toimintatilanne/esitys
Sosiokulttuurisissa lähestymistavoissa on painotettu erityisesti sosiaalisen vuorovaikutuksen merkitystä ja tiedon oppimista autenttisissa ympäristöissä. Koska ympäristö jossa taito on opittu toimii myöhemmin merkittävänä tukena taidon soveltamiselle, on keskityttävä toiminnan tilannesidonnaisuuteen. Näin ollen asiayhteydellä eli kontekstilla on voimakas vaikutus kehittyvän yksilön älyllisiin taitoihin. Performanssi ei välttämättä ole ympäristösidonnainen, koska sitä voi harjoittaa luonnollisissa tilanteissa ja ympäristöissä kuten puistoissa yms., jotta performanssista opitut tiedot ja taidot voi liittää helposti myös koulun ulkopuolisiin tilanteisiin, arkielämään. Pohdimme performanssin vaikutusta erilaisissa konteksteissa. Esiintyminen ulkopuolisille toimijoille ja verkostoille voi kasvattaa yksilön identiteettiä ja itsevarmuutta, sekä lisätä katsojien kulttuurillista tietoisuutta. Koska kaikki monimutkaiset kulttuuriset taidot esiintyvät ensin ihmisten välisellä sosiaalisella tasolla ja vasta sitten ihmisen omalla psykologisella tasolla (Hakkarainen & Lonka & Lipponen 2004: 125.), ihminen tarvitsee verkostoja ympärilleen kehittyäkseen yhteiskunnan kulttuurilliseksi jäseneksi. Yhteisöön osallistuminen tukee oppimista sekä identiteetin kehittymistä eli se on eksistentiaalinen prosessi, jossa tapahtuu sekä tiedollista että yksilön identiteetin kehittymistä. Pohdimme, että koska yksilöillä on erilaisia näkemyksiä eri kulttuurien toiminnasta ja tavoista, vastavuoroisella vuorovaikutuksella näkemyksiä voidaan tukea, tai auttaa kehittämään tai muuttamaan niitä kokonaan. Kun jokainen yksilö perustelee kulttuurisia käsityksiään, se luo edellytykset muilta oppimiseen ja omien ajatuksien kyseenalaistamiselle. Sosiaalisessa konstruktionismissa oppimisessa korostetaan sosiaalista vuorovaikutusta, yhteistoiminnallista oppimista, keskustelua ja merkitysten rakentamista käytännöllisissä yhteyksissä. Konstruktivismissa oppiminen tarkoittaa muutosta oppijan tietorakenteissa. Se, mitä ja miten me opimme, rakentuu aina meidän aikaisempien tietojen ja käsitysten pohjalle. Oppija tulkitsee ja havainnoi uutta tietoa aiempien skeemojensa pohjalta. Oppiminen lähtee liikkeelle ristiriidasta opittavan asian ja aikaisempien käsitystemme välillä. Oppija voi joko liittää uuden asian aiempaan skeemaansa (assimilaatio, sulattaminen) tai mukauttaa aiempaa skeemaansa niin, että hänelle syntyy uudenlainen tietorakenne, johon uusi tieto voi liittyä ( akkommodaatio, mukauttaminen). Oppija voi myös kokonaan hylätä vanhan käsityksensä asiasta ja rakentaa tilalle uuden. Stomp –performanssi voi muuttaa yksilön sekä yhteisön näkemystä eri kulttuurien luonteesta sekä siitä, mikä on käsitys musiikista, tanssista ja kulttuurisista perinteistä. Projektissa oppii esimerkiksi sen, että musiikin tuottamiseen ei aina tarvita perinteisiä instrumentteja, eikä se ole kulttuurisidonnaista, vaan aiempiin skeemoihin voi yhdistää eri kulttuureista vaikutteita sekä uusia ideoita ja innovatiivisia tapoja tuottaa musiikkia, tanssia yms. Oppimisen fokus yhteisölliseen toimintaan syntyy osallistumisesta. Situationaalinen kognitio korostaa ihmisen intentionaalisuutta, uteliaisuutta, luonnollista oppimispotentiaalia ja itseohjautuvaa oppimista. Oppimisen oletetaan tapahtuvan aina jossakin kontekstissa, johon kuuluu toiminnallinen, sosiaalinen, kulttuurinen ja fyysinen ympäristö. Nämä piirteet ilmenevät Stomp –projektin oppimateriaaleissa niin, että niillä kuvataan osallistumista yhteisölliseen toimintaan eri osallistumis- ja ilmaisumuotojen kautta. Tilannesidonnaisessa kognitiossa huomio siis kohdistuu tiedon ja taidon kommunikointiin ja konstruointiin sosiaalisessa asetelmassa. Tilannesidonnaisen kognition piirteitä sisältävä oppimateriaali voi välittää suoraan määriteltyjä tietoja ja taitoja sekä tuoda esille kognitiivisia toimintoja osana yhteisöllistä toimintaa. Situationaalisen kognition mukaista on, että kannustetaan tai muuten tuodaan esille toisilta oppiminen ja osaamisen jakaminen, ts. opiskelijat käyttävät hyväkseen jokaisen tietoja ja taitoja rakentaakseen uutta tietämystä.. Osaamisen jakamista voidaan tukea esimerkiksi keskustelujen tai tarinoiden muodossa. Näin Stomp –projekti saa syvempää merkitystä eri toimijoiden välityksellä, joten näitä piirteitä on hyvä käyttää koko projektin ajan. Yhteisöllisessä opiskelussa kaikkien ei tarvitse hallita täsmälleen samoja tietoalueita. Kaikilla on kuitenkin tietty yhteinen alue, jossa kullakin opiskelijalla on oma henkilökohtainen mielenkiintoinen asiantuntija-alueensa tai kiinnostuksen kohde.

Esityksen analysointi ja jälkitarkastelu
Stomp-projektissa korostuu myös ymmärtävän oppimisen merkitys. Koko projektin aikana olisi tarkoitus tehdä metakognitiivisia havaintoja omasta sekä yhteisön toiminnasta, ja kun performanssi vielä taltioidaan myöhempää tarkastelua ja arviointia varten, syntyy ymmärtävää oppimista tukevaa analysointia. Arvioinnista saatava tieto kehittää sekä yksilöä että yhteisöä, ja antaa välineitä kehittää omaa toimintaa projektin aikana ja tulevaisuudessa. Osalla oppilaista voi olla jo käsitystä erilaisten multimedialaitteiden toimintaperiaatteista kuten tietokoneista ja videokameroista. He voivat hyödyntää kyseisistä laitteista jo opittuja taitoja tässä projektissa. Jos oppilaalle tietokone tai videokamera on uusi asia, niin niihin perehdyttyään he voivat käyttää oppimaansa uusissa tilanteissa, josta syntyy tietokoneavusteinen yhteisöllinen oppimisympäristö. Performanssi voidaan liittää myös verkostopohjaisiin oppimisympäristöihin, jotka perustuvat uuteen tieto- ja viestintätekniikkaan. Oppimisympäristön perustana on tietokonejärjestelmä, johon voidaan taltioida tekstejä, kuvia ja videokuvaa tukemaan tiedon yhteisöllistä rakentelua ja opiskelijoiden välistä vuorovaikutusta. Tämä auttaa rakentamaan malleja ja käsityksiä yhteisöllisen toiminnan kehittämiseksi, ja jakamaan tietoisuutta yhteiskunnan rajojen ylitse.

Lähteet
hakkarainen, Kai – Lonka, Kirsti - Lipponen, Lasse 2004: //Tutkiva oppiminen. Järki, tunteet ja kulttuuri oppimisen sytyttäjinä.// Helsinki: WSOY Rauste-von Wright, Maijaliisa – von Wright, johan 1994: //Oppiminen ja koulutus.// Helsinki: WSOY. HAKKARAINEN, KAI – LONKA, KIRSTI – LIPPONEN, LASSE 1999: Tutkiva oppiminen, Älykkään toiminnan rajat ja niiden ylittäminen. Helsinki: WSOY